Aboriginer og Torresstredboere: Avdøde kan sees og høres i filmen.
"Noen nomader føler seg hjemme overalt."
"Jeg følte meg ikke hjemme noe sted." Robyn Davidson
Alice Springs, endeholdeplass.
Sir, jeg planlegger å gå fra Alice Springs til Det Indiske hav.
En strekning på 300 mil.
Det kommer til å ta seks-syv måneder.
Idioter.
Da jeg kom til Alice Springs-
-ville jeg fange ville kameler og dressere dem til å bære tingene mine.
Diggity, bli her.
Det er ikke et eventyr, altså noe som skal bevises eller overvinnes.
Folk lurer på hvorfor. Jeg sier: "Hvorfor ikke?"
Jeg lurer på om du har noe jobb.
-Hva som helst. -Hør med kona.
-Har du noe sted å bo? -Jeg tenkte å campe.
-Har du et telt? -Nei.
Ett måltid per skift inngår, og leien trekkes fra første ukes lønn.
Takk.
Jeg har en hund.
Jeg ble alltid tiltrukket av ørkenens renhet,-
-varme vinder og åpne vidder.
-Alene? -Ja.
Jeg trenger kameler som bærer ting, også Diggity, selvsagt.
Gjør det, du. Gjør det, du.
Jeg var lei av livet i byen-
-og halvhjertede forsøk på jobb og studier.
Og jeg var lei av negativiteten-
-som var så typisk for min generasjon, kjønn og klasse.
Valget å handle var selve starten på reisen.
Etter en stund er det best å slippe en granat der man står, og hoppe.
Og be.
Hei. Vi er stengt i dag.
Planen din er latterlig.
Faren min krysset Kalahari-ørkenen i 1935.
-Ingenting ligger i blodet. -Jeg jobber hardt.
Du får jobbe for meg i åtte måneder.
Gratis. Jeg lærer deg å dressere dem.
Så gir jeg deg to ville kameler. Og det er det.
Skriver vi under en avtale?
Jeg holder mitt ord.
Du kan bo her. Jeg rydder et av skjulene.
Det trengs ikke. Jeg finner noe eget. Takk.
Misch-Misch, Khartoum, Ali, Fahani og Aba.
Og dette er de nye hannene mine, Dookie og Bub.
-Hva er det galt med ham? -Ingenting. Han er i brunst.
De andre hannene er kastrater. Disse er fortsatt tyrer.
De blir ekstremt aggressive under brunsten. Veldig farlige.
Han ser ikke spesielt farlig ut.
Han er ung. Han lærer seg det.
Hei, Dookie.
Vil du leke med kamelene?
Se på dyret hele tiden. Se hvordan han tenker.
Vis hvem som bestemmer.
Kom igjen. Prøv igjen.
Forsiktig.
Skynd deg. Vi åpner snart.
Er du ferdig?
Ja.
-Hva er det der? -Beklager.
Ta av deg skoene. Du må herde føttene.
Det finnes to kamelarter. Ingen kommer fra Australia.
De første ble tatt hit for Burke og Wills ekspedisjon i 1860.
-Høyere. Anstreng deg! -I dag er det 50 000 ville kameler.
Hallo, Goldie!
Sånn, ja, Goldie!
Vent...
Vent.
Reisen ble inspirert av faren min.
Han vandret gjennom Øst-Afrika i sin ungdom og trivdes i bushen.
Hei, Dookie. God morgen, Bub.
Han viste meg et tre med en L på, etter Ludwig Leichhardt.
I 1848 prøvde han å krysse Australia med syv hester og 20 muldyr.
Han forsvant og ble aldri sett igjen.
Jeg så for meg Ludwig alene i ørkenen, og det var som en drøm.
-Ja? -Kan vi prate om reisen min?
-Kamelene mine. -Dine?
Vi var enige. Jeg har prøvd å ta det opp to ganger.
Ta inn kamelene til fem i morgen tidlig.
-Jeg trenger ikke gjøre en dritt! -Du får sparken.
-Da prater jeg med Gladdy. -Hun er borte. Forsvinn du også!
Jeg vil at alle kjerringer forsvinner.
Nybyggerne trengte lastedyr som taklet klimaet,-
-så de importerte kameler.
Da tog og biler gjorde kamelene overflødige ble de sluppet fri.
I stedet for å dø ut, trivdes de.
Australia har verdens største forvillede kamelbestand.
Jeg trengte bare tre stykker.
Hva synes du, Dig? Hjem, kjære hjem.
Du må være gal. Det er 300 mil og tar seks måneder.
Det blir vanskeligere om man skader seg, er lett å gå seg vill...
Eller ikke ha mer vann og mat.
Det krever ikke uflaks for å dø der ute.
Jeg vil bare være for meg selv.
Dette er ikke barnekameler. Vi fanger og selger dem.
-Hjelper du meg? -Jeg kan lære deg å temme en.
-Ansetter du meg? -Du holdt jo ut med Kurt Posel...
Kom tilbake i morgen, så får vi se.
Jeg jobbet for Sallay Mahomet, en afghansk kamelpasser.
Robyn, opp med armene.
Han tilbød meg en vill kamel for en måneds arbeid for halv lønn.
Du må temme henne.
Takk.
Du har fortjent det.
Du er en rar jente, Robyn Davidson.
Rob!
Jeg vet at du er her. Du kan ikke gjemme deg for oss.
Hva gjør du her? Hvordan fant du meg?
Jeg spurte rundt. Det bor ikke så mange kamelkvinner her.
Uff, jeg høres ut som en gærning.
Kom igjen.
-Hei! -Hvordan går det, Robyn?
Dette er Peter, Bernard og Annie. Og Rick fra USA.
For et sted! Kameler er store. Som en blanding av giraffer og kyr.
De er vakre.
-Får vi komme inn? -Ja visst.
Det der har jeg, men det der har jeg ikke.
Og jeg trenger to kameler til.
Men fremfor alt trenger jeg penger. Penger, penger, penger!
Oppdagelsesreisendes evige dilemma.
Hvorfor korter du ikke ned reisen?
Toly og jeg kan bli med og hjelpe til.
En avis kunne sponset deg. Jeg kjenner mange redaktører.
Jeg synes det er fascinerende, det ville de også gjort.
Det trengs ikke. Jeg gjør det selv.
Hører du hva du sier?
Vet du hva som pågår innen politikken?
-Det handler om å agere. -Nei, om kritikk.
Hei, Zelly.
Kenguru!
-Gi deg! -Beklager. En dårlig vane.
Jeg laget dette til deg.
Snille deg. Takk.
Rommet ditt er der fortsatt...
Ja.
-Ha det, Rob. Glad i deg! -Ha det, Robyn. Ha det, Diggity!
Ikke dø der ute!
Jeg skal ikke spørre hvorfor du gjør dette og hvorfor du gjør det alene.
Om grunnene duger for deg, så duger de for meg.
Jeg har spilt inn en kassett. Din mors gamle skive.
Hva det enn er du leter etter, finn det og kom hjem, er du snill.
Jeg tror du har en drektig hunn.
Drektig? Er det bra eller dårlig?
Om man binder fast kalven, forsvinner ikke de andre.
Så det er bra.
Noen uker senere fikk jeg høre at Kurt Posel hadde solgt ranchen.
Den nye eieren var uerfaren.
En kamel! Det er alt. Den dusten skyldte meg to!
Det nevnte han ikke for meg.
Vet du hva du holder på med?
Du burde ikke binde rundt nesen.
-Ro deg ned, din djevel! -Slipp tauet.
Kom deg ut derfra!
Steng porten! Hei, Dookie.
Ta det rolig...
Sånn, ja. Kom igjen, Dookie.
Sånn ja, Dookie.
-Gjør de ofte sånn? -Tyrene?
Ja, for faen. Hele tiden.
Det er best å holde ungene unna dem. Kom, Dig!
Så jeg håper at bladet deres kan sponse meg.
National Geographic har et veldig godt rykte.
Reisen tar meg gjennom et vakkert og karrig landskap.
Ruten går fra Alice Springs til Ayers Rock,-
-gjennom ørkenen og ut til Det indiske hav.
Jeg har tre kameler og en liten kalv som er klare til å dra.
De er veldig pålitelige dyr.
De heter Dookie...
Bub, Zelly og lille Goliath.
Jeg kjenner til problemene og er ikke kvalifisert til noe slikt.
Men det er selve poenget. Et vanlig menneske klarer hva som helst.
Jeg ser frem til svaret deres. Vennlig hilsen Robyn Davidson.
Beklager, Dookie.
En brunstig tyr dreper hvem som helst for å nå Zelly. Selv deg.
Ikke noe valg.
Når en tyr får øye på en skjønnhet, går det ikke an å stoppe ham.
Beskytt kamelene dine. Om en vill tyr kommer mot deg, skyt den.
Ikke tenk, bare skyt.
Jeg glemte at du har fått pakker.
Og et brev også.
Jeg fikk dem! Jeg fikk pengene.
4000 dollar for rettighetene til historien din.
Sender fotografen Rick Smolan.
Jeg synes det er fascinerende.
-Tante Robbie! Vi skal ta farvel. -Hvordan går det? Kom hit med deg.
Hei, søster.
-Du ser frisk og fin ut. -Takk for at dere kom. Hei, pappa.
Oi!
Det er grisekaldt her inne.
Hei.
-Dette er Rick, fotografen. -Hei. Du må være faren hennes.
Søster?
Jeg vet ikke hvem du er.
Disse er mine.
Denne var overraskende dyr.
En oppblåsbar flåte for styrtflom.
Og...
-Hvorfor trenger jeg treningssykkel? -Det er ikke en treningssykkel.
-Det er en generator til radioen. -Jeg skal ikke ta med noen radio.
-Vær så snill, ta med radioen. -Vil du dø, eller?
-Ta med radioen. I tilfelle. -Ok, men jeg tar ikke sykkelen.
Det er bra at hun ikke er alene.
-Vi skal bare møtes fire-fem ganger. -To eller tre ganger.
-Jeg vil ikke ha noe gevær. -Det kommer du til å ville.
Ta vare på deg selv, pappa.
Takk.
Om du får problemer kan du alltid snu. Ok?
-Ha det, kjære! -Ha det, tante Rob!
-Ring fra Ayers Rock. -Ha det, Diggity!
Diggity, kom!
DAG 1
-Tuller du? -Hallo!
Bra. Se på meg.
Ok.
Bra. Og smil.
Kjempebra! Jeg skal bare ta frem noen greier.
Alle jeg har fortalt det til lurer på om du er gal.
Snu deg litt mer... Kjempebra. Hva heter kamelen?
Bub! Smil nå, alle sammen!
-Hvordan føles det? -Er du ferdig?
Jeg tror det blir bra sånn.
Vi sees om en måned.
DAG 29
Får vi ta et bilde? Her borte.
Campingen er full. Og kameler er ikke tillatt.
-Hvorfor ikke? -Dette er en hellig plass.
Kamelkvinnen!
Om jeg regner med at du går 30 km per dag,-
-kan jeg regne ut når du kommer frem.
En gruppe aboriginer hjalp meg med å finne frem.
Jeg sa bare "kamelkvinne". Det er ikke så mange sånne...
Jeg har et ritual når jeg skal fly.
Jeg spiser en appelsin før og en etter flyturen.
Denne gangen rakk jeg det ikke, for butikken var stengt.
Jeg elsker linser.
Kan du prøve med hatten på?
Det hvite popper, og det det ser ut som du står rett foran klippen.
Bra. Også kanskje et lite smil?
Hva med litt ærlig journalistikk?
Kamelkvinnen!
De beste bildene motiveres av menneskelige følelser.
-Er vi ferdige? -Snart. Nei, hatten var bra!
Vi sees i morgen.
Parasitt. Forsvinn.
Var faren din oppdagelsesreisende?
-Ikke akkurat. -Sa du ikke det?
Han var i Afrika, skjøt krokodiller med harpun og lette etter gull.
Moren din, da?
Jeg husker henne ikke.
-Hva skjedde med henne? -Hun hengte seg.
Herregud...
Jeg tar dette.
-Legg de store tingene baki. -Ta maten i stedet!
Diggity!
Robyn!
Dra til helvete!
Det kunne vært verre. Vi kunne ha sittet i et lite fly i en tyfon.
Det vil man ikke. Jeg fotograferte opprøret i Irian Jaya for Time.
David Burnett var der. Han fikk en Capra-medalje i 1973.
Da vi skulle lande tok vinden tak i vingene...
Jeg holder ikke ut mer.
Alt er en latterlig og meningsløs farse.
Jeg laster på masse skrot, går 30 km og laster av masse skrot.
Og du står bare der som en idiot og tar bilder. Jeg orker ikke mer!
Det går bra.
Dookie, la ham være.
God morgen.
Det trengs ikke.
Jeg tenkte...å bli med i noen dager.
-Hvorfor det? -Jo, fordi...
-Da sees vi om fem uker, da. -Ok.
Hei, Dig!
Kom igjen!
Kom igjen, jenta mi. Hopp i igjen.
Hvor er de, Dig?
Dookie!
Zelly!
Bub!
Dookie!
Bli her.
Dookie!
Ikke gjør det igjen. Ikke forlat meg!
Hei!
Hvordan går det? Jeg har savnet deg.
-Du er vel kamelkvinnen? -Hei. Takk for at du tar imot oss.
Kan dere ta hverandre i hendene igjen?
Bra, takk.
Heisan!
De eldre kan ha litt problemer med fremmede.
Det tar en stund for dem å venne seg til det.
-Kan du slutte å ta bilder? -Man må gjøre jobben sin.
Svarte ble satt på misjonsstasjoner fordi folk bare gjorde jobben sin.
11 millioner leser får se bildene.
Jeg vil tro at jeg gjør noe godt.
Tror du noen bilder utgjør en forskjell?
Ja. Om det ikke var for bladet ville ikke du vært her.
-Det gjorde du vel ikke? -Ingen så meg.
Det ble kjempebra bilder. En slags sørgeseremoni.
Det var hemmelige ting. Forstår du?
Etter Malaysia skal jeg ta bilder i Tasmania.
-Du kan sende beskjeder hit. -Jeg er i Warburton om seks uker.
Da er jeg der.
Kan jeg sitte her?
Mann ikke bra.
Han er ikke mannen min.
Rådgiveren Glendle bor utenfor Pipalyatjara.
Han blir den siste hvite mann du ser.
Ok. Men dette er raskeste veien?
Ja, men den er full av hellige steder, og forbudt for kvinner.
-Du trenger en eldre som ledsager. -Den andre veien er 260 km lengre.
Jeg kan forhøre meg om noen av de eldre vil bli med.
Kjæresten din tok tydeligvis bilder av hemmelige ting.
Jeg kan ikke hjelpe deg. De sa nei.
Hils og si at jeg beklager.
Det blir den lange veien, Bub.
Om en vill tyr kommer mot deg, skyt den. Ikke tenk, skyt.
-Hvor skal du? -Til havet.
-Uru Pulka,den store sjøen? -Ja, Uru Pulka.
Det er for langt. Det er for langt for deg.
Skal du til Pipalyatjara?
-Hvilken vei? -Langs veien.
Det er for langt. For mange netter.
Miil-miil,hellige marker.
Du trenger en eldre.
DAG 84
Glendle?
Han forstår ikke at han er en del av problemet.
Han er hyggelig,-
-men jeg vil ikke ha med kameraene og de romantiske forestillingene.
Hyggelige mennesker forvirrer meg.
Hvordan sier man til en hyggelig person at man vil de skal dø?
Beklager... Det er en stund siden jeg hadde noen å prate med.
Eddy er en av de mest respekterte eldre.
Jeg skulle ønske det gikk.
Ord er overvurderte.
Det har vært hyggelig å ha deg her. Håper du kan bli en stund.
Takk.
Blir du med til Warburton, Eddy?
Til Warburton? Blir du med meg?
Det er langt til Warburton. Det er litt langt.
-Er det langt? -Ja, det er langt.
Skoene mine, ikke bra.
Ok.
Skoene dine kler ham.
Tror du han klarer det?
Han? Han kan gå lengre enn oss to.
Ikke glem telegrammet mitt.
Ok. Takk.
Vi sees.
Ha det! Kom, Diggity.
Kom igjen, Goliath!
Kom igjen.
Bakken er for varm.
Kom igjen. Sånn, ja.
Du har nye sko.
-Hva er det for noe? -Mingkulpa.
-Skal jeg spise det?
Hvordan føltes det, Eddy?
-Hvite. -Hvor da?
Kom, Bub. Reis deg opp.
Kom igjen, Bub.
Kom igjen. Reis deg opp! Opp med deg.
Kom igjen, Bub.
-Kan du stoppe så vi kan ta bilde? -Kom, Eddy.
-Vent litt, kjære. -Får vi ta et bilde?
-Vi vil ta et bilde. -Kan du stoppe så jeg kan ta bilde?
-Vær så snill. Hvor er du på vei? -Takk. Hvor langt skal du?
-Til havet. -Det kan du glemme.
Jacky-Jack, et bilde med kamelen.
Du er en drittsekk. Ditt jævla svin!
Du, gi meg penger, gi meg penger, gi meg penger!
Har dere noen penger? Ikke for mye.
Jeg forstår ikke.
Aldri kvinner. Det er ulovlig.
Ok. Bare menn skjærer, jeg forstår.
Hei.
Dette er mr Eddy. Eddy. Rick.
Jeg fikk telegrammet ditt.
-Takk. -Bare hyggelig.
Dette er til deg.
Diggity, hold deg nede!
Hva har skjedd her?
Ingen her. Alle har forsvunnet.
Han holdt på å drepe meg.
Eddy vil at du tar med en eldre.
Jeg vil gå denne strekningen alene.
Ja, men det er bedre å ha selskap.
Jeg klarer meg.
Du kommer ikke til å finne vann.
Du vil gå gjennom tom ørken i to måneder.
Det er maks seks biler per år der.
Jeg klarer meg.
Om jeg sier at jeg ikke vil at du går alene, da?
Du har problemer med mennesker.
Jeg drar i forveien til Wiluna og setter ut vann langs veien.
-Det er nesten 160 mils omvei. -Ja, jeg vet hvor langt det er.
-Er du sikker? -Ja. Jeg markerer vannet på kartet.
Ok. Takk.
Lykke til.
Takk.
Kom igjen.
Forsiktig.
Kompasset, Dig. Faen...
Kom, Dig.
Moren din ga det til meg.
Takk, pappa.
-Ta vare på det. -Ja da.
Hvor er vi, Dig?
Faen...
Diggity! Gå hjem. Kom igjen!
Gå hjem.
Hjem! Gå hjem.
Gå hjem. Gå hjem, Dig.
Diggity, gå hjem.
Diggity, flink jente.
Vi er tilbake! Har dere savnet meg?
Hent den. Kom igjen, jenta mi.
Heisan.
Kom. Gi meg den.
Forsvinn! Forsvinn!
DAG 124
Hei. Er det kamelkvinnen?
God dag. For et fint leirbål.
Har fulgt sporene dine siden Warburton. Jeg skal slå rekorden.
Uten stopp fra Bundaberg til Ningaloo.
Jeg er først, og skal bli berømt.
En Suzuki TS400, framtidens sykkel.
Faen, så kaldt det er.
Liker du motorsykler? Nei, du liker kameler.
Hyggelig, hyggelig.
Du får se landskapet. For meg er ørkenen en eneste smørje.
Hei, kjære. Hyggelig å hilse på. Vil du komme inn for en kopp te?
-Hvor kommer du fra? -En gård i Darling Downs.
Queensland, altså?
-Hva fødde dere opp? -Hereford.
Et tøft landskap. Jeg regner med at dere opplevde nok tørke?
Sju år.
Kom dere dere gjennom den?
Vi ble raka fant.
Moren din er død.
Du må bo hos tante Gillian.
Blir Goldie med meg?
Nei, de har ikke plass til henne.
-Vil jeg kunne hilse på henne? -Nei, elskling.
Vi må avlive henne.
Så tar du inn på Canning og følger denne veien.
Det tar nok tre uker til Wiluna.
Her har du så du klarer deg en stund.
Takk, begge to.
Ha det.
Lykke til.
Ha det!
Flink pike, du har funnet middag!
Aldri kvinner. Det er ulovlig. Aldri kvinner. Det er ulovlig.
Kom, Diggity.
Det er den siste, jenta mi.
Det er alt som er.
Dig...
Dig?
Dig.
Dig!
Kom hit, jenta mi.
Diggity!
Diggity.
STRYKNIN
Kom da, jenta mi.
Dig. Diggity!
Diggity. Diggity!
Diggity. Diggity, kom hit!
Kom hit.
Spytt det ut. Kom igjen, spytt det ut!
Nei, kom igjen. Diggity, kom igjen.
Diggity. Diggity, kom igjen. Diggity!
Nei!
Forsvinn!
Bli her.
Hallo?
Hallo? Er det noen der?
DAG 157
Hvor er du, Robyn?
-Han så henne. Kom igjen! -Robyn, Robyn!
Bli der!
Er du ok? Er du ok? Jeg har prøvd å finne deg i mer enn en uke.
La meg være i fred!
Forsvinn!
-Hvor er Dig? -Hun er borte.
Gift.
Her er et fra London, og fra New York.
Paris, Saigon, Singapore...
Jeg kan ikke engang lese hvor dette er fra.
Den er uansett ikke av betydning.
Denne reisen. Jeg burde ikke ha startet den.
-De er borte. -Ja. Nå, så.
-Au. -Beklager.
Rick.
Jeg er så ensom.
Det er alle.
Jeg savner henne så mye.
Smil. Stort, stort!
Alene blant ørkenens farer.
Kamelkjærlighet ledet til ørkenvandring.
Kamelkvinnen og hennes svarte hund.
Jeg har tenkt.
Jeg vil avslutte dette. Men jeg orker ikke journalistene igjen.
Jeg kan dra i forveien inn til byen-
-og si at en av kamelene dine er syk.
Jeg lover at de ikke orker å vente.
Tror du de stikker?
Nei, de venter på deg i Carnarvon.
-Jeg skal ikke til Carnarvon. -Jeg vet det.
DAG 195
Forsiktig.
Her, Bub.
Kom.
Etter sin 2700 km lange reise skrev Robyn artikkelen til Ricks bilder.
Responsen fikk henne til å skrive-
-bestselgeren "Tracks".
"Kamelreiser starter og slutter ikke, de endrer form." Robyn Davidson
Tekst: Ida Walle Thorsen www. btistudios. com